-Fastän ni tror försäljningen ökar... -Mr Thornhill!
-Hej då, hälsa frugan. -Vi är osams!
...rekommenderar jag - sprid nyheten i småportioner.
Låt oppositionen ha sina höga siffror, medan vi gråter.
Ska vi inte äta lunch nästa vecka? Hör av dig, Sam. Hälsningar, etc.
-Gå med till Plaza. -Jag har ingen kappa.
-Nästa? -Gretchen Sabinson.
Skicka en ask konfekt i guldpapper, så tror hon att hon äter pengar.
-Skriv: "Jag räknar minuterna..." -Det skickade ni sist.
Skriv: ''Till min gottgris och gullegris.'' Jag vet...
-Kan vi ta taxi? Jag är trött. -Du äter inte ordentligt, Maggie.
Okej. - Taxi!
-Ursäkta, damen är mycket sjuk. -Det går bra...
-Först till Plaza, söla inte. -Stackars karl.
-Han blev en barmhärtig samarit. -Han visste att ni ljög.
l reklamvärlden finns inga lögner, bara ändamålsenliga överdrifter.
Ser jag lite kraftig ut? Jag känner mig kraftig.
Lägg en lapp på mitt bord i morgon bitti: "Tänk magert."
Ta ingången på 59th Street.
Ring och påminn min mor om att vi ska på teater och middag i kväll.
Jag tar ett par glas först, så hon ska inte lukta på mig.
-lnte gör hon det! -Som en blodhund.
Bigelow 10.30 i morgon, repetition kl. 12, sen lunch med Falcons.
-Var? -Larry & Arnold's, kl. 13.
-Tittar ni in sen? -Absolut inte.
Kör damen dit där hon hör hemma, det där bör räcka.
-Glöm inte ringa min mor direkt. -Nej då. God kväll, mr Thornhill.
Vänta! Du kan inte ringa, hon är ju hos mrs...
-God kväll, mr Thornhill. -God kväll. Jag söker mr Weltner.
-Herman...jag är lite sen. -Roger Thornhill - Fanning Nelson.
-Larry Wade. -Vi fick lite försprång.
Jag sa att du är trög i starten men snabb i spurten. Vad är det?
ldiotiskt...jag bad min sekreterare ringa mor, men hon går inte att nå.
Hon spelar bridge hemma hos en gammal vän. Min mor, alltså.
En helt ny våning, ingen telefon än. Jag kan ju skicka ett telegram...
-George Kaplan? -Hallå där!
Kaplan.
-Kan ni telegrafera åt mig? -Tyvärr, men om ni följer med...
-Ursäktar ni mig? -Javisst.
Gå igenom där, sir.
-Vad nu då? -Bilen väntar, ni följer lugnt med.
-Vad pratar ni om? -Nu går vi.
Vart då? Vilka är ni?
Bara springpojkar med vapen riktat mot ert hjärta, så gör inget fel.
-Vad är det här, ett skämt? -Ja, vi skrattar i bilen.
-Kom. -Det här är ju löjligt!
Säg inte vart vi ska, överraska mig.
Mina vänner på Oak Bar kommer att tycka att jag är ohövlig.
Kan vi stanna till så jag kan ringa och förklara att jag kidnappats?
För så är det väl?
Låst.
Vem är Townsend?
Jaså, säger ni det? lntressant.
-Var är han? -Där uppe, gästerna kommer snart.
-Strunt i det, säg ''Kaplan''. -Vad får vi till efterrätt?
-Är det nån i biblioteket? -Nej.
-Ni väntar här. -lngen brådska, jag läser så länge.
God afton.
lnte vad jag väntade mig. Längre, lite mer förfinad än de andra.
-Bra att ni är nöjd, mr Townsend. -Men tyvärr lika uppenbar.
Vad fan är det här om? Varför har jag förts hit?
Spel? Är det nödvändigt?
Att rövas bort går väl an, men jag ska på teater i kväll, en bra pjäs.
-Och sånt blir jag lite oresonlig av. -Ni är som en skådis på scen nu.
Leonard, har du träffat vår celebre gäst?
-Välklädd, eller hur? -Han gillar era knep, mr Kaplan.
-Svårgripbarhet, om än vilseledd... -Vänta lite. Sa ni ''Kaplan''?
Ni har ju många namn, men jag godtar ert senaste val.
Senaste val? Jag har alltid hetat Roger Thornhill.
-Självfallet. -Så era män tog hit fel kolli.
-Sätt er, mr Kaplan. -Jag är inte han, vem det nu är!
-Ursäkta, gästerna har kommit. -Underhåll dem, jag kommer strax.
-Ska vi tala affärer nu? -Gärna.
Jag vill veta hur mycket ni vet om oss, och hur ni fått reda på det.
lnte gratis, förstås. Jag väntar mig inte att ni går med på förslaget-
-men det minsta jag kan göra är att erbjuda er att överleva kvällen.
-Vad fan ska det betyda? -Överraska mig med ett "ja".
-Vi vet vart ni är på väg. -Ja, till teatern. Nu går jag!
-Ni begår ett allvarligt misstag. -Det här slutar illa, mr Kaplan.
Jag är inte Kaplan!
Vi vet er kontakt i Pittsburgh sen Jason...begick självmord.
Vilken kontakt? Jag har aldrig varit där!
16 juni tog ni in på hotell Sherwyn som George Kaplan från Berkeley.
Lite senare bodde ni i Philadelphia som mr Kaplan från Pittsburgh.
1 1 augusti bodde ni i Boston, 29 augusti kom mr Kaplan från Boston till Detroit.
Nu bor ni i rum 796 på Plaza här i stan som mr Kaplan från Detroit.
Om två dar ska ni vara på Ambassador East i Chicago.
-Sen i Rapid City, South Dakota. -lnte jag!
Lönlöst att hävda att ni lurar oss, lika lite som vi lurar er.
Det hjälper väl inte att visa er lD-kort - körkort och sånt?
-De förser er med så bra saker. -Det börjar bli sent, vi har gäster.
-Vill ni samarbeta, ja eller nej? -Nej.
För jag vet inte vad ni pratar om!
Ge mr Kaplan nåt att dricka, Leonard. - Trevlig resa, sir.
Skotsk whisky? Rågwhisky? Bourbon? Vodka?
-lnget, tack, jag ska åka till stan. -Det är ordnat. Men först...
-En färdknäpp. Bourbon! -Drick ni, dagens stimulans räcker.
Det är lättare om ni dricker själv, annars måste vi insistera.
Skål!
Oroa er inte för mig, jag tar bussen.
-Tack för skjutsen, kompisar. -Han ska undersökas för rattfylleri.
Ni förstår, de försökte döda mig... han vägrar lyssna. l ett stort hus.
-Nu går vi in. -Det vill jag inte. Ring polisen, nån.
-Sätt er. -Jag vill inte sitta.
Jag mår jättebra. Vi ska sätta dit dem ordentligt.
Övervåld och kidnappning. Övervåld med pistol, whisky och sportbil.
-Ni behöver sova. En cell väntar. -Nej, jag vill ha hit en polis.
Bilen anmäldes nyss stulen, av en mrs Babson på Twining Road.
-Jag vill ringa, var är telefonen? -Ni får ringa ett samtal. Här borta.
-Se till att det är till er advokat. -Butterfield 81098.
-Är jag en växeltelefonist, kanske? -Ja. Butterfield 81098.
Ett ögonblick. - Här.
Mamma? Mamma, det här är din son, Roger Thornhill.
Vänta lite, jag ska fråga. - Var är jag?
-Polisstationen i Glen Cove. -Polisstationen i Glen Cove.
Nej, mamma, jag har inte druckit.
Det var två män som hällde i mig en hel flaska bourbon.
Nej, jag har inte fått nån eftersläckare.
Nu går vi.
-Jag är inte färdig än. -Jo då, kom nu.
Jag måste gå nu. Ring min advokat och kom hit och betala borgen.
-Säg i morgon bitti. -l morgon bitti, säger han.
-Vet inte, ska fråga. - Säger vem? -Assistent Emil Klinger.
Assistent Emil... - Emil?
Assistent Emil Klinger. Nej, det trodde inte jag heller på.
Jag klarar mig, mamma. God natt, kära du.
-Det var mamma. -Då går vi.
Här har ni er man, doktorn.
-Namn? -Roger Thornhill.
-Stick ut tungan och säg ''ah''. -Bäst ni ryggar bakåt.
-Har ni druckit? -Jag är plakat, doktorn.
-Vad drack ni? -Bourbon. Det var två snubbar...
-Hur mycket tror ni att ni drack? -Ungefär så här mycket.
-Jag anser att ni är berusad, och... -Utan tvivel.
-Jag ber er att få ta blodprov. -Äckligt.
Ni kan vägra det, men då dras ert körkort in. Ni får välja läkare...
Det var då mr Thornhill lyckades fly från attentatsmännen-
-och när de följde efter måste han förstås köra så gott han kunde.
-Hur länge har ni känt er klient? -Sju år.
-Är han förnuftig? -Absolut.
-Ha! -Mamma!
Tror ni man kan sätta tilltro till historien?
Ja, säger min klient att det gick till så, måste det ha gått till så.
Jag vill att kriminalpolisen utreder det här.
Ring och be dem komma direkt.
Målet avgörs i morgon 19.30, då ska ni och den tilltalade vara här-
-redo för rättegång. Under tiden granskar kriminalarna hans historia.
-Vore jag död trodde ni ändå inte... -Roger, vänta lite.
-Skulle jag hitta på nåt sånt? -Det är just det vi ska ta reda på.
-Minns ni mig? -Ja, sir.
-Är mr Townsend hemma? -Tyvärr inte.
-Mrs Townsend? -Vem får jag hälsa från?
-Kriminalpolisen. -Kom in.
Den här vägen.
-Det här rummet var det. -Jag säger till frun.
Här fyllde de mig. De spillde ut bourbon överallt, här är fläckarna...
De måste ha tvättat av dem. Här är skåpet med spriten.
Whisky, gin, vodka...
Och bourbon.
Jag minns när sånt fanns i flaskor.
Roger, kära du! Vi var så oroliga för dig.
Kom du hem ordentligt? Så klart... Lite rödögd, men vem är inte det?
-Tråkig fest, du missade inget. -Vi har aldrig setts förrän i går!
Jag är kommissarie Junket från krim, det här är inspektör Harding.
-Du är väl inte i knipa, Roger? -Omhan är!
Mr Thornhill greps i går kväll för rattfylleri i en stulen bil.
-En mrs Babsons, på Twining Road. -Du skulle ju ta taxi!
-Lånade du Lauras Mercedes...? -Nej, det gjorde jag inte!
Han påstår att han fördes hit mot sin vilja i går kväll-
-tvingades dricka och sattes i en bil. Vet ni nåt om det?
Kommissarien, Roger var lite lullig när han kom hit i taxi.
-Hon ljuger! -Och allt värre blev han.
Sen skulle han hem och sova ruset av sig. Vi borde ha ätit tidigare!
-Vilken föreställning! -Känner ni nån George Kaplan?
-George Kaplan? Nej. -Jag trodde väl det.
-Det är maken ni borde förhöra! -Kan han nås nånstans?
-Ja, på FN. -FN...?
Han talar till generalförsamlingen i eftermiddag.
-Han talar i FN, än sen? -Förlåt att vi störde.
Vänta lite...
-Vill ni nå min man, kommissarien? -Det behövs inte.
-Menar ni att saken är utagerad?! -Roger, betala boten bara!
Adjö!
-Varför vill du ha mig med? -Du ger intryck av anständighet.
Stå där. Nu gäller det.
Hallå. Har ni en George Kaplan boende här? Just det.
Har ni? Rum 796. Kan ni ringa på honom? - Där ser du.
Ja, hoppas han reder ut den här soppan, hela min dag går åt pipan.
Har han meddelat när han återkommer? Verkligen? Tack.
-Han har inte svarat på två dar. -Kanske inlåst i badrummet.
Gör mig en tjänst. Se oskyldig ut och gå och hämta nyckeln till 796.
Aldrig i livet, inte för alla pengar i världen.
-50 dollar? -Roger, du borde skämmas.
Bilstöld, rattfylleri, våld mot polis, lögn i domstol, och nu inbrott.
-Bara på hotell, det är skillnad. -På 5-10 år, ja.
-Ska jag byta era lakan, sir? -Ja, men inte just nu.
Sängen ser oanvänd ut, och jag undrade om jag skulle bädda nytt?
-Tack för ert intresse. -lngen orsak.
Hon tycktes tro att jag är Kaplan. Undrar om jag liknar honom?
Titta vem vi har här! Vår vän som församlar generalförsamlingen i dag.
-Vi borde gå. -Var inte nervös.
-Nej, jag är sen till bridgeklubben. -Bra, då förlorar du mindre.
-Senaste nytt: Kaplan har mjäll. -Då tycker jag vi ska gå.
För sent.
-Ni ringde, sir? -Ja, kom in ett tag.
-Vad heter ni? -Elsie, sir.
-Elsie...vet ni vem jag är? -Javisst, ni är mr Kaplan.
-När såg ni mig första gången? -Utanför dörren.
-l korridoren, alldeles nyss. -Var det första gången ni såg mig?
-Ni är ju aldrig här. -Hur vet ni då att jag är Kaplan?
Det är klart ni är! Det här är 796, alltså är ni herrn i rum 796.
-Var det allt, sir? -För tillfället, ja.
-Klädservice. -Ja, kom in.
-Ska jag hänga den i garderoben? -Ja tack.
-Säg...när gav jag er kostymen? -l går kväll, vid...sextiden.
-Gav jag er den personligen? -Nej, ni ringde ner.
Ni beskrev den och sa att den hängde i garderoben. Som vanligt. Nåt fel?
-Jag var bara nyfiken. Var så god. -Tack, trevligt att träffas.
Jäklar... Jag börjar tro att ingen på hotellet sett Kaplan.
Han kanske får kostymerna lagade av osynliga vävare.
Jag ska kolla en sak.
Du ser inte bättre ut i den.
-Mycket bättre! -Han är tydligen mycket kortare.
-Ska jag? -Absolut inte.
Håll den.
-Hallå. -Bra att ni var inne, mr Kaplan.
-Vem är det? -Är inte rösten bekant från i går?
-Jag borde bli förolämpad. -Ni är bekant. Jag är inte Kaplan!
Självklart. Ni svarar i hans telefon, bor i hans rum, men är inte Kaplan.
-Men vi är glada att ni är inne. -Vänta...
Hallå, växeln? Det här är mr Thorn...Kaplan i 796.
-Samtalet nyss, varifrån kom det? -Ett ögonblick ska jag se efter.
-Fort. - Det var en av mördarna. -Jaså, vi är tillbaka där nu igen.
-Mr Kaplan? Det kom från foajén. -Gjorde det?
-De är nog på väg upp, kom. -Jag skulle vilja träffa mördarna.
Ni försöker väl inte döda min son på allvar, eller hur?
Foajén, gå ut försiktigt.
Nej, damerna först. - Kom, mina damer. Såja, bra...
Roger! Kommer du hem till middagen?
-Vart? -Vet inte, kör bara.
Kör mig till FN, generalförsamlingsbyggnaden.
Jag är förföljd, kan ni göra nåt åt det? Gör det då.
-Kan jag hjälpa till? -Jag söker mr Lester Townsend.
-l UNlPO? Har ni bokat tid? -Ja...han väntar mig.
-Ert namn, tack. -Mitt namn? George Kaplan.
Ett ögonblick.
Vänta vid hörnet av 47:e.
Ge den här till en av flickorna i foajén, så söker hon honom.
-Kan ni söka Lester Townsend? -Javisst, mr Kaplan.
Mr Townsend i UNlPO, var vänlig kom till informationsdisken i foajén.
-Ni ropade på mig? -Mr Kaplan, ni sökte mr Townsend.
-Här är han. -God dag, mr Kaplan.
-Det här är inte mr Townsend. -Jo, det är det.
-Ett misstag...Lester Townsend? -Ja. Vad kan jag göra för er?
-Bor ni i Glen Cove? -Stämmer. Är vi grannar?
-Rött tegelhus, trädkantad infart? -Just det.
-Var ni hemma i går kväll? -l Glen Cove?
Nej, jag bor i stan sen en månad, som alltid när det är session här.
-Mrs Townsend, då? -Min fru har varit död i många år.
-Vad gäller saken, mr Kaplan? -Vilka bor i ert hus?
Vad menar ni? Huset är tillbommat, bara trädgårdsmästaren bor där.
Tala nu om vem ni är och vad ni vill, mr Kaplan.
Känner ni den här mannen?
Titta!
-Han har en kniv, se upp! -Jag är inte inblandad!
-Ring polisen! -Kom inte närmare. Backa!
FÖRENTA STATERNAS UNDERRÄTTELSETJÄNST
"Fotot föreställer Roger Thornhill, reklamchef från Manhattan"-
-"så namnet George Kaplan han uppgav i FN-byggnaden var falskt."
''Ett motiv för mordet framkom vid upptäckten att i morse''-
-"stod Thornhill inför polisrätten för rattfylleri i en stulen bil"-
-"och hävdade att mordoffret hade försökt döda honom kvällen innan."
-Jösses! -Det var som sjutton.
-Känner nån till den här Thornhill? -Aldrig hört talas om honom.
-Professorn? -Han förväxlades med Kaplan.
-Hur då, när Kaplan inte finns? -Vet inte, men så måste det varit.
Vandamms män måste försökt röja honom ur vägen i Townsends hus.
Och den intet ont anande Townsend får en kniv i ryggen.
-C'est la guerre. -Sorgligt...varför är jag då glad?
Vad ska vi göra åt mr Thornhill?
-Vi...gör ingenting. -lngenting?
Just det. Vi kan tacka vår lyckliga stjärna för en fantastisk tur.
Lockfågeln vi skapat för att avleda misstankar från vår riktiga agent-
-har av en slump blivit en levande lockfågel.
-Hur länge förblir han vid liv? -Det är hans problem.
-Mrs Finley menar... -Jag vet.
Vi kan inte bara lugnt vänta och se vilka som dödar honom först.
-Vi utsätter vår agent för livsfara. -Är vi inte en smula känslolösa?
Nej. Vi uppfann inte vår man och gav honom namnet George Kaplan-
-skapade beteendemönster, flyttade runt hans tillhörigheter-
-för vårt eget höga nöjes skull. Vi skapade George Kaplan-
-och fick Vandamm att tro att han jagade honom, av ett viktigt skäl.
-Ja, det förnekar ingen. -Då så.
Antyder vi att det inte finns nån agent Kaplan-
-så Vandamm anar att han jagar en lockfågel-
-kommer vår agent, som jobbar i Vandamms hus-
-att stå inför misstanke, avslöjande och mord.
-Precis som de två innan. -Adjö, mr Thornhill, var ni nu är.
Ja, jag vet. Hör på mig, mamma! Jag har ringt till Plaza.
Kaplan har åkt till Ambassador East i Chicago. Därför ska jag...
Jag kan inte gå till polisen än, du såg ju tidningarna.
Mina fingeravtryck finns på kniven, jag är biltjuv, rattfyllo, mördare.
Jag måste hitta Kaplan, som tydligen vet vad saken gäller.
Tåg är säkrare. l ett plan finns inget gömställe om jag känns igen.
Ska jag hoppa av ett plan i luften? Tack ska du ha, mamma. Hej då.
JAKT PÅ FN-MÖRDARE
-Sovkupé på 20th Century. -Det går om fem minuter.
-Jag vet. Kan ni kvicka på? -Jag tror de är slut.
-Ni kan alltid ta sittplats. -Nej. När går nästa tåg?
-lnte förrän tio. Ni har brådis, va? -Kan ni ringa och se vad de har?
-Har ni nåt fel på ögonen? -Ja, de är känsliga för frågor. Nå?
Gå ingenstans.
Han är vid lucka 15, övre planet. Skynda på.
Ni har tur...
-Biljett? -Jag ska vinka av några vänner.
Jag måste ha namn och... Stopp där!
-Förlåt. -Mitt fel. Förlåt.
Han gick däråt, jag tror han klev av.
Tack. Sju parkeringsböter.
God afton. En?
-En drink före maten? -Ja tack, en Gibson.
-Så möts vi igen. -Ja.
-Kan ni rekommendera nåt? -Bäckrödingen. Lite röd, men god.
Den tar jag.
Bäckröding...var så god.
-Jag vet, jag förefaller bekant. -Ja.
Ni tycker att ni har sett mig förut.
Jag ger det intrycket... nåt med mitt ansikte.
-Ett trevligt ansikte. -Tycker ni det?
-Annars skulle jag inte säga det. -Jaså, ni är den typen.
-Den ärliga. -lnte direkt.
Bra, för ärliga kvinnor skrämmer mig.
-De får mig i underläge. -För att ni inte är ärlig mot dem.
-Just det. -Som de sju parkeringsböterna.
Möter jag en vacker kvinna måste jag låtsas att jag inte vill älska.
-Varför skulle ni dölja det? -Hon kan finna tanken stötande.
Eller kanske inte.
-Vilken tur att jag fick plats här. -Det hade inte med tur att göra.
Ödet?
Hovmästaren fick fem dollar för att sätta er här om ni kom hit.
-Är det ett skamligt förslag? -Jag pratar inte kärlek före maten.
-Ni har redan ätit. -Men inte ni.
-Ska vi inte presentera oss? -Eve Kendall, 26 och ogift.
Nu vet ni allt.
-Vad gör ni mer än förför män? -Jag är industriell formgivare.
Jack Phillips, säljchef på Kingby Electronics.
Nej, Roger Thornhill, efterlyst för mord på varenda förstasida i USA.
-Var inte så blygsam. -Hoppsan...
-lngen fara, jag ska inte skvallra. -Varför inte?
-Som sagt: ett trevligt ansikte. -Är det den enda orsaken?
-Det blir en lång natt. -Sant.
Och jag gillar inte den bok jag har börjat på.
-Förstår ni vad jag menar? -Jag måste tänka...
Ja, jag förstår precis vad ni menar.
-Min signatur. ''Rot.'' -Roger O. Thornhill...
-Vad står o-et för? -lngenting.
-Hade jag sovkupé skulle vi gå dit. -Singelkupé?
lnte ens biljett. Jag leker kurragömma med konduktören hela tiden.
-Så besvärligt för er. -Ja...ingenstans att sova.
-Jag har en stor kupé helt själv. -Det är väl inte rättvist?
Kupé E, vagn 3901 .
-Vilket trevligt nummer. -Lätt att komma ihåg.
-3901 . -Där ser ni.
lnget bagage.
-Ni har väl ingen extra pyjamas? -Har jag inte?
-Beställ ingen efterrätt. -Jag fattar vinken.
Jag menade inte så.
Tåget har stannat, och jag såg just två män kliva ur en polisbil.
De log inte.
-Be poliserna skynda på. -Tålamod är en dygd.
-Det är andning också. -Ligg still bara.
Har ni nån olivolja? Jag vill ligga i olivolja om jag ska vara sardin.
Kom in.
-Vilka är ni? -Polisen.
-Ert namn? -Eve Kendall. Är nåt på tok?
Det satt en man vid ert bord i restaurangvagnen.
-En vän till er? -Jag har aldrig sett honom förr.
-Var det den här mannen? -Jag tror det, bilden är suddig.
Vi fick den nyss av New York-polisen. Han är efterlyst för mord.
-Himmel...nej! -Ni gick därifrån tillsammans.
Vi kanske råkade gå samtidigt, men inte tillsammans.
Vad pratade ni om? Kyparen sa att ni kom bra överens med Thornhill.
-Är det så han heter, Thornhill? -Berättade han inte det?
Han berättade ingenting.
Vi pratade lite om olika sorts mat, tåg kontra flyg och sånt.
Rätt harmlöst för en förrymd mördare. Vem har han dödat?
-Han sa inte vart han skulle? -Nej. Chicago, antog jag.
-Han kanske gick av när ni kom på. -Om ni ser honom igen, miss...
-Kendall. -Säger ni till då?
Jag ska snart sova och låsa dörren, så jag ser nog ingen.
Gör ni det, finns vi i utsiktsvagnen längst bak i tåget.
Skönt att veta. God natt.
-Andas ni än? -Sno på, eller ge mig en snorkel!
Jag letar efter konservöppnaren jag stal från konduktören.
Hej.
-Varför är ni så snäll mot mig? -Ska jag klättra upp och berätta?
Jag har tänkt...
Det är farligt för dig att gå runt i Chicago på jakt efter Kaplan.
-Du grips så fort du visar dig. -Med mitt trevliga ansikte.
Vore det inte bättre om du stannade på mitt hotellrum-
-medan jag letar rätt på honom och tar honom till dig?
-Det är för farligt för dig. -Jag är en stor flicka.
Ja, på alla de rätta ställena!
-Du vet väl att det här är löjligt. -Ja.
-Vi känner knappt varann. -Just det.
-Hur vet jag att du är oskyldig? -Det vet du inte.
Du kanske tänker mörda mig här, i natt.
-Ska jag det? -Ja, gör det...
Bättre än att flyga, eller hur?
-Vi borde sluta. -Ögonblickligen.
-Jag borde veta mer om dig. -Vad mer finns det att veta?
-Du jobbar med reklam, vet jag. -Stämmer.
-Tåget är lite ostadigt. -Vem är inte det?
Vad mer vet du?
Du har god smak när det gäller kläder, mat...
Och kvinnor. Du smakar gott.
Du är kvick i mun, du kan säkert prata dig till vad som helst.
Sälja folk saker de inte behöver, få okända kvinnor att bli kära i dig...
Jag börjar tycka att jag har för dåligt betalt.
Var på din vakt.
Konduktörn...strunta i tvättrummet. Jag hittade den här, är den er?
-Ja, jag har letat efter den. -Jag väntar utanför.
-Tack, konduktörn. -Tack själv, god natt.
Kom ut, var du än är.
Sovvagnskonduktören.
Jag ser det.
-Var var vi? -Här.
Ja...snällt av honom att fälla ner sängen.
-Bara en säng. -Ja.
-Ett gott tecken, inte sant? -Underbart.
Vet du vad det betyder? Berätta.
Att du ska sova på golvet.
Ett meddelande från damen i 3901 .
Vad gör jag med honom i morgon bitti? Eve
Gå på, jag kommer efter.
-Nåt att rapportera, miss Kendall? -Ja, jag sov gott i natt.
-Har ni sett mannen vi söker? -Mr Thornycroft?
-Thornhill. -Nej, tyvärr. Men lycka till.
-Hur går det? -Jag kollapsar snart.
lnte än, först måste vi löpa gatlopp. Titta.
-Vad har du i väskorna? -Bowlingklot, förstås.
-Förstås...var är min kostym? -l den lilla under din högra arm.
-Det gör nog kostymen gott. -Mr Kaplan har nog överseende.
-Om han är kvar. Vad är klockan? -Tio över nio.
-Då har han nog gått ut. -Jag ringer så fort vi kommer in.
-Det kan jag göra. -Ett stadsbud som ringer? Mysko.
-Vet du vad du ska säga? -Du vill ses direkt, livsviktigt.
lnga förklaringar. Medan jag ringer kan du byta om.
-Var då, i ett skyltfönster? -Jag tänkte mig snarare toaletten.
Jaså? Du är den klokaste flicka jag nånsin delat tågkupé med.
Vi klarade det visst.
-Vart tog han vägen? -Han tog kläderna och gick däråt.
-Varför tog det så lång tid? -Stort ansikte, liten rakhyvel.
-Vad sa Kaplan? -Han träffar dig inte på hotellet.
-Var, när? -Jag har skrivit ner alltihop.
Du ska ta bussen mot lndianapolis 14.00-
-och be chauffören släppa av dig vid hållplats Prärien, väg 41 .
-Det tar 1 1 /2 timme från Chicago. -Jag hyr en bil.
Mr Kaplan sa buss, han vill veta att du är ensam.
-Vad gör jag där? -Väntar, han kommer 15.30.
-Hur känner jag igen honom? -Han har sett dig i tidningarna.
-Har du ställt om klockan? -Ja, tack.
-Vad är det? -Vad då?
-Du verkar...spänd. -Gå nu, innan det är för sent.
-Vi ses väl igen? -Nån gång, säkert.
-Jag har inte hunnit tacka dig. -Gå nu.
-Var hittar jag dig? -Jag måste hämta ut mina väskor.
Här är kvittona för de stora väskorna. Vänta lite... snälla du.
De kommer!
Hej.
-Varmt i dag. -Har sett värre.
-Ska ni möta nån här? -Väntar på bussen, kommer snart.
En del besprutningspiloter blir rika, om de lever länge nog.
-Då heter ni inte Kaplan. -Kan jag inte påstå att jag gör.
Här kommer den, precis i tid.
Konstigt...planet besprutar växter där det inte finns några växter.
Spring! Den andra tanken kan explodera.
Vad har hänt?
Hallå där!
Kom tillbaka!
-Ja? -Mr Kaplans rumsnummer, tack.
Kaplan...? Jag tror han har checkat ut.
-Ja, tio över sju i morse. -Är ni säker?
Ja. Han skulle till Sheraton- Johnson, Rapid City, South Dakota.
Tio över sju? Hur kunde jag då få ett meddelande vid nio...
Vad?
lngenting...
Ursäkta igen. Miss Eve Kendall väntar mig, hon bor i 4 nånting.
Kan ni se efter?
-Hon bor i 463. -Visst ja, tack.
Hej.
-Överraskad? -Ja.
Du blir visst inte av med mig.
Jag behöver nåt att dricka.
-Jag har lite whisky. -Med vatten, ingen is.
Två döda när besprutningsplan exploderade
Hur gick det i dag?
Mötet med Kaplan?
Han kom inte.
-Konstigt, inte sant? -Hur så?
Efter de invecklade och uttryckliga anvisningarna han gav dig i telefon.
-Jag kanske skrev ner dem fel. -Det tror jag inte.
Jag tror du skickade mig till helt rätt ställe.
-Ring igen och se vad som hände. -Han har åkt till South Dakota.
-South Dakota? -Rapid City.
-Vad tänker du göra nu? -Vet inte än, det kan bero på dig.
-På mig? -Javisst.
Du är ju min lilla hjälperska. Skål för en lång och varaktig vänskap.
Hädanefter släpper jag dig inte ur sikte, älskling.
Det måste du nog, tyvärr. Jag har egna planer, och du har problem.
Tänk om mina problem och dina planer var sammanflätade.
Då kunde vi alltid vara ihop och inte behöva skiljas åt.
Samhörighet, förstår du?
Svara du, det kan inte vara till mig.
Hallå. Ja.
Nej, inte än, jag är inte klar. Hur dags?
Jag kommer dit. Vad är adressen?
Ja. Adjö.
-Affärer? lndustriell formgivning? -Ja.
Bara jobb jämt?
En flicka som du borde roa dig och inte ha kunder som ringer.
-Vad sägs om middag med mig? -Du kan inte visa dig.
-Då tar vi den här, det blir mysigt. -Nej, jag...kan inte.
Jag insisterar.
-Du ska göra mig en stor tjänst. -Vad som helst.
Du ska gå nu. Håll dig borta från mig, och kom inte nära mig igen.
Vi ska inte ha nåt förhållande. l går var i går, och det är över.
Det ska inte bli nåt mer mellan oss. Så, snälla du...
Adjö, lycka till. lnget prat, bara gå.
-Nu direkt? -Ja.
-lnga frågor? -Ja.
-Det kan jag inte. -Snälla du.
-Efter middagen. -Nu.
Efter middagen, rätt ska vara rätt.
Okej...
På ett villkor: att du låter hotellet piffa upp din kostym lite först.
Du ser ut som en kreatursuppfödare.
Där är telefonen.
Hallå. Klädservice, tack.
-Klädservice? Rum... - Var är vi? -463.
Rum 463. Hur fort kan ni torka av och pressa en kostym? Ja, fort.
20 minuter? Fint. Okej, 463.
-Han kommer på momangen. -Klä av dig då.
Vad gör man naken i 20 minuter? Kunde det inte ha tagit en timme?
-Du kan alltid ta en kall dusch. -Ja.
-Förr fick inte ens mor klä av mig. -Nu är du en stor pojke.
Säg, hur har en flicka som du blivit en flicka som du?
-Tur, antar jag. -Nej, du är stygg, elak, ondsint.
Har du nånsin dödat nån?
Du kan nog reta livet ur en karl utan större möda. Bemöda dig inte!
Kommer strax.
-Byxorna, tack. -Här.
-Jag tar en kall dusch i alla fall. -Bra.
1212 N. Michigan
...två praktfulla klassicistiska stolar. Förgyllda, sidendamaststoppning.
-Var ska vi börja? Vad bjuder ni? -100.
100 bjudet, tack. 150 bjudet här, säg 200. Tack.
200 bjudet, säg 300. Jag har 300. 400 av den lilla damen.
Tack. 450 bjudet. Hör jag 500? Säger ni 500? Kan jag säga 500?
lnga fler bud? Såld till mr Stone, andra raden, för 450 dollar.
Ni tre tillsammans... Rena familjen Addams.
-God kväll, mr Kaplan. -Jag har inte nöjet veta ert namn.
-Ni gör mig besviken, sir. -Liksom hon mig.
Ni lär ju vara duktig på ert jobb. Hur kan ni komma instövlande här?
-Ett brinnande intresse för konst? -Ja, konsten att överleva.
Haft några fyllkalas på sistone?
Han följde mig hit från hotellet.
-Var han i ert rum? -Javisst, är inte alla det?
Hör jag 200? 200, tack. Hör jag 300? 300, nån?
300, tack. Hör jag 400 nu? 400, nån? 400 är bjudet. Säg 500.
Så ni är konstsamlare, jag trodde ni bara samlade lik.
-500. -500, tack.
Ni betalade säkert bra för den här lilla skulpturen.
-700. -Värd varenda dollar, tro mig.
Hon lägger ner sin själ i jobbet... faktiskt hela kroppen.
-Såld till mr Vandamm för 700. -Jaså, mr Vandamm...?
Vet ni att ni spelar över kraftigt i era olika roller, mr Kaplan?
Först är ni den kränkte mannen som förväxlats med en annan.
Sen är ni på flykt undan lagen för ett brott ni inte begått.
Och nu den grinige älskaren, sårad av svartsjuka och svek.
Ni borde få mindre träning hos FBl och mer på teaterskolan.
-Ni vill visst att jag ska spela död. -Det blir er nästa roll.
Ni blir mycket övertygande, jag lovar.
Undrar vilken raffinerad form av dråp det blir härnäst.
Ska jag blandas med smält stål och bli en del av en ny skyskrapa?
Eller ska fruntimret här kyssa mig igen och förgifta mig till döds?
Försök inte, du har inga känslor som kan såras.
-Nu har vi fått nog av er. -Skicka efter polisen då.
Det är väl det sista ni vill? Det är nåt jag skulle kunna berätta.
Därför prackade ni henne på mig. Polisen är nog bättre trots allt.
God natt, raring, tro inte att det inte var trevligt.
-2250, andra. lnga fler bud? -1500.
-Budet är 2250, sir. -Jag vidhåller 1500.
Jag har 2250. Hör jag 2500?
-2250 första, andra... -1200.
-Såld för 2250. Och nu... -2250 för det där färgtrycket?
Nr 1 10 i katalogen, en snidad och förgylld vilsoffa i rokoko.
-Vill nån börja på 750 dollar? -Det ser ut som en förfalskning.
En sak vet vi: ni är ingen förfalskning, ni är en äkta idiot.
Får jag vördsamt be er sätta er in i förfarandet här?
-Okej, jag börjar på 8. -800, tack. 900?
-1000 bjudet. 1200? -1 1 .
1 1 bjudet, tack. Bjud 12. Jag har 1 1, vem säger 12?
1 1 första... Vem säger 12? 1 1, andra... 12? Tack.
-12 bjudet, bjud 13. -13 dollar.
-Ni menar 1300, sir. -13 dollar, mer än den är värd.
Jag har 1200. Vem säger 13?
1200 första, 1200 andra. lnga fler bud? 1200.
2000.
2000?
2100.
-Tyvärr, vi kan inte... -Höj till 2500.
-Var snäll och samarbeta. -Sista budet var 1200.
2500. Mina pengar är lika bra som nån annans.
-Jag har... - Vad var det? -1200.
-Jag har 1200 första, andra... -3000.
Såld för 1200.
Nej, vad orättvist! - Bort med tassarna, annars stämmer jag er!
Varför dröjde ni så länge? Vänta, jag är inte färdig än. - 3000!
Beklagar, gamle gosse, försök igen.
lnte så hårdhänt!
-Ta det varsamt, jag är värdefull. -ln med er.
-Tack för att ni räddade mitt liv. -Spara det till polisstationen.
Le och var glada, ni blir snart hjältar. Vet ni inte vem jag är?
-Först ska ni åka dit för fylleri. -Det är ju småpotatis.
Ni har fått jackpot. ''Chicago- polisen grep FN-mördaren.''
Jag heter Roger Thornhill. Här.
-Det är han. -Ja, gratulerar.
Det är 1055, Flamm. Vi har en man som måste vara Thornhill, Roger.
Kod 76, efterlyst av New York-polisen. ldentiteten fastställd.
Absolut, inget tvivel.
Michigan Avenue, på väg norrut mot 42:a distriktet.
Vad?
Upprepa.
Är ni säker? Okej.
Ja, det är uppfattat. 1055, klart slut.
-Vart ska vi? -Flygplatsen. Order.
Jag ska inte till nån flygplats, jag vill bli förd till polisstationen!
-Därför skickade jag efter er. -Hörde du, Charlie?
-Sitt ordentligt. -Jag vill till polisstationen!
-Jag är en farlig mördare! -Ni borde skämmas.
-Här, sa de. -Får jag sätta mig? Jag är trött.
l sista minuten. Jag börjar bli för gammal...tack ska ni ha.
Kom, mr Thornhill, vi har bråttom. Den här vägen är mer privat.
-Jag uppfattade inte ert namn. -Jag sa det aldrig.
-Polis, va? Eller är det FBl? -FBl, ClA...samma alfabetsoppa.
Rör i det här: jag hade inget med FN-mordet att göra.
-Det vet vi. -Gör ni? Polisen jagade mig ju?
Vi lägger oss inte i polisens jobb om det inte är absolut nödvändigt.
-Då ska jag väl rentvås. -Gå fortare, vi missar planet.
-Vart ska vi? -Rapid City, South Dakota.
-Varför då? -Det ligger nära Mt. Rushmore.
-Tack, jag har varit där. -Er vän mr Vandamm också.
-Vandamm? -Skräckinjagande herre, eller hur?
-Hans trolösa lilla fnask, då? -Miss Kendall?
-Älskarinnan, vi vet allt om henne. -Vad håller Vandamm på med?
Han är en sorts importör eller exportör...av statshemligheter.
-Varför griper ni honom inte? -Vi vet för lite än.
-Var kommer Rushmore in i bilden? -Vandamm har ett hus i närheten.
-Vi tror han flyr landet i morgon. -Tänker ni hindra honom?
-Vad ska vi då dit för? -Lugna honom om George Kaplan.
-Så ni är George Kaplan? -Nej, han finns inte.
Jag har ju varit i hans hotellrum, han har korta ärmar och mjäll!
Tro mig, mr Thornhill, han finns inte. Därför ber jag er-
-att vara han i ett dygn till. Kom, vi diskuterar det på planet.
-Ni får avsluta alltihop utan mig. -Det hade vi, om inte ni dykt upp.
Medalj ska jag ha, inte vara måltavla så er agent inte blir skjuten!
lnte skjuten, genomskådad. Då är man så gott som död.
-Ni har redan orsakat misstankar. -Har jag?
-Gå på planet nu... -Jag är reklamman, inte soldat!
En mor, två exfruar och flera bartendrar är beroende av mig.
Jag tänker inte svika dem genom att bli dödad. Svaret är nej!
-Är det ert sista ord? Adjö då. -Adjö.
Om det hjälpte skulle jag tala om miss Kendall, som ni ogillar så.
Hon använder sex som andra använder en flugsmälla.
Ni struntar väl i att hon nog var tvungen till det, för att skydda sig.
-Mot vad? -Avslöjande, mord.
Ni förstår, mr Thornhill, hon... hon är en av våra agenter.
Oavsiktligt har ni tyvärr försatt henne i en ytterst farlig situation.
Mycket mer än hennes liv står på spel.
-Tänk om de inte kommer? -Det gör de.
-Jag gillar inte Roosevelts blick. -Kanske en förmaning, mr Kaplan.
-Tala milt och ta till storsläggan. -Han tycker nog jag ska banga ur.
-Ni är ju orsaken till vårt problem. -Det håller jag inte med om.
Om ni inte gjort er så attraktiv att miss Kendall föll för er...
-Och vice versa. -...skulle Vandamm lita på henne.
Han såg tydligt i går att hon hade känslor för er, och värst av allt...
-För nån han tror är FBl-agent. -Så jag är oemotståndlig?
Ni ska hjälpa oss återupprätta Vandamms tillit till henne...
-...tills han lämnar landet i kväll. -Ja, ja. Men efter i kväll...
Min välsignelse till er båda.
Nu kommer de.
-God dag, mr Kaplan. -lnte hon.
-Sa ni inte att hon skulle med? -Vi kommer till det sen.
-Blev ni förvånad när jag ringde? -Nej, jag visste ni skulle släppas.
Apropå det, gratulerar till er färgstarka sorti från auktionskammaren.
Vad ska det bli för skådespel nu?
Jag tror inte ni bjöd mig hit för att komma till en affärsuppgörelse.
Jag vet inte bara hur dags ni lämnar landet i kväll-
-utan också vart ni ska först, och ert slutmål.
-Ni vill väl inte bära mitt bagage? -Ni kanske är intresserad av priset.
-Priset? -För att inte hindra er.
-Hur mycket hade ni tänkt er? -Jag vill ha flickan.
Hon ska få det hon förtjänar.
Ge mig henne, så ska jag se till att hennes liv blir väldigt obehagligt.
-Då blundar jag i kväll. -Hon gav er visst huvudvärk?
Nu gäller det ert huvud, jag ger er en chans att rädda det.
-Att byta ut det! -Kalla det vad ni vill.
Jag är nyfiken. Varför tror ni mina känslor för miss Kendall-
-har svalnat till den grad att hon är utbytbar mot lite sinnesfrid?
Jag tror inget alls, jag iakttar.
Phillip, jag åker tillbaka till huset nu.
-Stopp lite, kära du. -Låt mig vara! Släpp mig!
Låt mig vara! Släpp mig!
-Spara dina krokodiltårar. -Stick!
-Din toka! -Lämna mig i fred.
Bli inte inblandad!
Rör ingenting!
Mr Thornhill.
Låt det gå fort.
-Hej. -Hej.
-Är du välbehållen? -Ja, jag tror det.
Jag bad professorn att få träffa dig igen.
Vi har ont om tid.
-Har vi? -Jag ville säga...be om ursäkt.
Det behövs inte, jag förstår.
Plikten framför allt.
-Jag behandlade dig uselt. -Jag...hatade dig för det.
-Du fick inte fortsätta tro att... -Jag...
-Jag var rätt hård i mun, förlåt. -Det gjorde ont.
-Om jag hade vetat... -Jag kunde inget säga.
-Tycker du det? -Nej, det kunde du väl inte.
-Du blev inte sårad, skönt. -Det är klart jag blev!
Jag menar i kaféet, när du föll. När jag sköt med lösa skott.
-Du gjorde det bra. -Ja, riktigt elegant.
Det är ju inte ditt yrke precis.
Nej, jag halkade in på ett bananskal. Vad har du för ursäkt?
Jag träffade Phillip Vandamm på en fest och blev helt charmad.
Jag hade inget för mig den helgen, så jag beslöt att bli kär.
Så trevligt...
Så småningom kontaktade professorn och hans kolleger mig-
-med otäcka detaljer om Phillip, och sa-
-att min relation till honom gjorde mig ''unikt värdefull'' för dem.
Så du blev en flickscout?
Det var nog första gången nån bad mig göra nåt värt att göra.
Har livet varit så?
-Hur kommer det sig? -Män som du.
-Vad är det för fel på oss? -Ni tror inte på äktenskap.
-Jag har varit gift två gånger. -Där ser du.
Jag ska nog börja hata dig igen, det var roligare.
-Adjö, älskling. -lnte så snart.
Jag måste hem och säga jag tog en omväg för att inte bli förföljd.
-Kan vi inte stå så här i timtal? -Du ska ju vara sårad.
-Jag är fylld av liv. -Vems sida står du på?
-Din, älskling, alltid. -Gör mig inte svag nu.
Så jag ska till sjukhuset och du tillbaka till faran. Det är hemskt.
Det är mycket säkrare nu, tack vare min älskade lockfågel.
Tacka mig inte, det tål jag inte.
När din onde Vandamm åkt, ska vi be varann om ursäkt i enrum.
-Du vet att det inte går. -Det är klart det går.
-Han har väl berättat? -Berättat vad?
-Miss Kendall, ni måste skynda er. -Vad har ni inte berättat?
-Hon följer med Vandamm i kväll. -Hon följer med Vandamm...?
Vi såg till att hon blev efterlyst så han inte kunde vägra ta henne med.
-Men ni sa... -Hon kan bli värdefull där borta.
-Ni ljög. Ni sa att efter i kväll... -Jag behövde er hjälp.
-Var inte arg. -Hon måste göra det.
lngen måste nånting. Jag gillar inte era spel, professorn.
Krig är ett helvete, även när det är ett kallt krig.
Kan ni inte besegra ondskan utan att ta hjälp av flickor som hon...
-...bör ni lära er förlora kalla krig. -Tyvärr gör vi nog redan det.
-Du får inte. Kom ut! -Förstör inte allt!
...sköt två skott mot mr Kaplan inför en skräckslagen folkskara-
-som var där för att se presidentmonumentet.
Vittnen beskrev förövaren som en attraktiv blondin strax under 30.
Kaplan, som svårt sårad fördes till sjukhus, har identifierats-
-som FBl-agent. Tragedin utspelades förbluffande fort.
Chris Swenson, servitör i kaféet, säger att han hörde höjda röster...
Så där ja. Byxor, skjorta och de här.
De duger under några dar här.
-Några dar...? -Vad är det där?
Jag slog i stolen när jag föll i kaféet. Ni och era fåniga påhitt...
-Annars mår ni bra? -Fint.
-Trots er chaufförs slägga till näve. -Jag beklagar det där.
Jag förtjänade det väl. Liksom den stängda dörren här.
Blir ni sedd pigg och kry är miss Kendalls öde beseglat.
-Henne har jag nästan glömt. -Bra. Det är bättre så.
lnom en timme är hon borta.
-Hur lever livet i Rapid City? -Bra.
Mr Kaplans öde är ute i pressen, alla har samarbetat utmärkt.
-lnklusive mig, nu samarbetar jag. -Tack för det.
Gör ni mig en gentjänst? Jag vill ha ett järn. Hämtar ni lite whisky?
-En halvliter. -Får jag göra er sällskap?
-l så fall får ni hämta en liter. -Vi ses strax.
-Stanna! -Ursäkta mig, jag...
Stanna...
-Ska jag inte köra ända upp? -Nej tack, det här blir bra.
-Oroa dig inte! -Jag tappade huvudet.
-Jag menar vad jag säger. -Jag visste inte vad jag gjorde.
-Du var tvungen att skydda dig. -Men inte utsätta dig för fara.
Snart åker vi, då ska jag leva för att göra dig lycklig.
-Vad är läget, Leonard? -Om planet?
-Ja. Senaste rapporten? -Över Whitestone, på väg ner.
-Tio minuter till? -Högst.
Får jag säga några avskedsord till er, sir?
-l enrum. -Jag går och hämtar mina saker.
Nå, Leonard, hur säger man adjö till sin högra hand?
Ni kommer att önska att ni huggit av den tidigare.
Jag vet hur förtjust ni är i miss Kendall, så det här är inte...
Det var nog inget.
Ni måste själv ha haft era tvivel.
-Och har än. -Struntprat.
Varför får hon då inte veta att vår klenod här har mikrofilm i magen?
-Mig matar du med ruttna äpplen. -lbland smakar sanningen illa.
-lnsinuationer, bara! -Kalla det gärna intuition.
Jag tror prydlighet alltid är planerad.
Hon sköt honom i ett ögonblick av rädsla och ilska. Du såg det själv.
Och slog därmed flera flugor i en snygg och prydlig smäll.
A. Hon undanröjde alla era tvivel om hennes...var det ''tillgivenhet''?
B. Hon fick en viktig orsak att få följa med er, om ni hade ändrat er.
Vet du vad jag tror? Jag tror du är svartsjuk. Jag är väldigt rörd.
Leonard!
Pistolen hon sköt Kaplan med, jag hittade den i hennes bagage.
Ett Gestapotrick för att visa vems sida man står på.
De har bara fräschat upp det lite med lösa skott.
Vad var det för ljud?
Ja, det undrade vi också. - Eller hur, Leonard?
-Skynda dig nu. -Kommer strax.
-Ni tar väl inte med henne? -Jovisst.
Jag tror också på prydlighet, Leonard.
Den här saken får vi bäst ur världen högt uppifrån...över vatten.
-Lite champagne innan vi åker? -Gärna.
-Den kanske inte är kall nog. -Sätt den i en ishink.
De är dig på spåren.
Jag är i ditt rum.
Skål för dig och alla underbara stunder vi haft tillsammans.
Nu kommer han.
-Häng på, champagnen är god. -Vi hinner inte.
-Du är en riktig glädjedödare. -Värdefull egenskap, visar det sig.
Jag blir glad om ni ser mig som med på resan, om än bara andligen.
Det ska jag.
Han går långt norrut, och högt... ska väl göra en försiktig landning.
En perfekt natt, maximihöjden och möjligheterna är obegränsade.
Nu börjar han vända. Bäst vi sätter fart.
Han bör landa inom tre minuter.
-Kom, Eve. -Okej.
Jag glömde mina örhängen där uppe, jag är strax tillbaka.
-Vi kan fly genom fönstret! -Du förstör allting!
De vet att skjutandet var bluff, de ska döda dig.
Leonard fann pistolen hos dig. Skulpturen är fylld med mikrofilm!
-Det är så han får sin... -Miss Kendall!
Gå inte på planet!
Vi har ordnat för er, ni och er man är i Canada i morgon bitti.
Tack så mycket, sir. Gud välsigne er!
Stanna där!
Sätt er.
Min man och mr Leonard är snart tillbaka.
-Vad är det? -Mina örhängen är försvunna.
De kommer fram.
Hälsa min syster och tacka för att hon spelade mrs Townsend lysande.
Och säg åt din knivkastande kompis att jag har lugnat hans hustru.
Ta tillbaka figuren!
Hushållerskan höll mig i schack i fem minuter med din fåniga pistol!
Vi är uppe på monumentet.
-Vad ska vi göra? -Klättra ner. Vi har inget val.
Om vi överlever det här, kan vi väl ta tåget till New York?
-Är det ett skamligt förslag? -Det är ett frieri, gumman.
-Dina två första äktenskap, då? -Mina fruar begärde skilsmässa.
-Varför då? -De tyckte jag levde för tråkigt.
Kom nu.
Allt väl?
Kom nu.
Hjälp! Hjälp mig!
-Tack. -Osportsligt att ha riktiga kulor.
-Ta tag, nu... -Jag försöker...
-Jag har dig. -Jag klarar det inte!
-Jo då. -Ta i mer!
Kom upp, mrs Thornhill.
-Roger, det här är urlarvigt! -Jag vet, men jag är sentimental.